naša Marýna sama prav’iła, že má u řyťi {łúku, 4 sg.}, gdo ju poseče, že mu napeče púł kopy makovňíkú. Přyšéł k ňí Janek, vzáł sy závdanek: pojet sy makovňíkú, brúseg namočýł, rosú pokrop’íł, poség jí do rána {łúku, 4 sg.} (část písně)